LA LIMITA LEGII
LUPTA ANTIDROG: PARISUL ÎL TRIMITE PE COMISARUL JORDAN LA MARSILIA
Dacă ne trezim cu un asemenea polițist în cârcă,
e limpede că pacea și liniștea s-au dus dracului.
Aș vrea să aflu părerea avocatului meu.
Parisul a trimis la Marsilia un comisar cu un asemenea stil de lucru
fiindcă acest stil corespunde noilor tendințe.
Va trebui să ne adaptăm, vrem sau nu vrem.
De ce ? Putem să ne împotrivim.
E ușor să ne împotrivim.
Avem impresia că lumea e plină de lucruri care ni se par ușoare...
...și apoi... iată ce se întâmplă.
Aș vrea să-l am pe acest comisar pe statele mele de plată.
Pentru o vreme, cel puțin.
Dominic, du-te cu Cappa la Marsilia
și supravegheați-l pe comisar zi și noapte.
După aceea, mai vedem.
Bine, domnule.
MARSILIA
Poliția ! Mâinile pe cap !
Am zis mâinile pe cap !
Ești surd, amice ? Am zis mâinile pe cap !
Sunteți nou pe aici, domnule artist.
Doar în trecere.
- Golește-ți buzunarele ! - Tipul ăsta se crede superpolițistul !
Nu e ăla din serialul de la TV ?
Am zis mâinile pe cap ! Fața la perete !
Hai, verifică mai bine. Sunt virgin.
Continuă tot așa și ai să fii virgin și martir.
- Ce-i, te dai la dos ? - Nu.
Hai, golește-ți buzunarele !
Mișcă !
De ce m-ai făcut să fug în halul ăsta, Tonio ?
- Voiai să crape inima în mine ? - Nu !
Te caut de opt zile !
- Nu mai suntem prieteni ? - Ba da !
- Da ?
Când vine ?
- Nu înțeleg... - Te-am întrebat când vine ?
Peste trei-patru zile...
Trei sau patru ?
Trei...
Pe ce vas sunt drogurile ? Te-am întrebat pe ce vas sunt drogurile !
Pe "Mister Nicolas".
Uite că se poate !
Au rămas mult în spate.
Dispeceratul ! Aici Delta-Fox-30 !
Aici dispecerul Dumas ! Ascult ! - "Mr Nicolas" iese din apele teritoriale.
- Ce facem ? - Prindeți-l din urmă !
- Cu orice preț ! - Am atins viteza maximă.
Se pare că ați dat-o-n bară, domnule dispecer.
"Mister Nicolas" a trecut de mila 200. Oprim urmărirea.
La dracu' ! Ce voiai să fac ?
Fugarul e mai rapid decât vedetele noastre de patrulare.
În plus, l-am prins la numai trei mile de limita apelor teritoriale.
Mult prea târziu.
Marignane ? Dați-mi-l pe Branhie !
Sunt Jordan. O să ieșim la o plimbărică pe mare.
Bine ?
Ce se întâmplă ?
Un transport de droguri. Au trecut de mila 200.
Se îndepărtează.
Opriți !
Dacă n-o faceți pe-a deștepții, va fi bine. Dacă o faceți pe-a deștepții, va fi rău.
Scoate marfa !
Tu treci înăuntru !
Incredibil ! 200 kg de droguri ! Și îmi povestești atât de senin !
N-ai nici cel mai mic respect pentru regulamente, Jordan !
Metodele tale sunt la limita legii !
Nu sunt cele ale unui polițist.
Și uită-te la ținuta ta.
Sincer, crezi că e a unui comisar-șef ?
Ce te-a apucat ?
Trebuia să capturez drogurile !
Aveam toată lumea de partea noastră ! Presa, autoritățile și opinia publică !
Și a lui Meccacci ?
Pe mine mă interesează opinia lui Meccacci.
Cu ce să încep ?
Cu sfârșitul. Dl Meccacci e foarte supărat pe mine, așa-i ?
Te înșeli, dle comisar. Poliția franceză, americanii se înșeală. Toți se înșeală.
Dl Meccacci a avut o tinerețe tumultoasă, e adevărat.
Contrabandă cu țigări în Tanger, jocuri de noroc la Paris și la Nisa...
- El a fost prima victimă atunci. - Și nu s-a atins niciodată de droguri.
E menționat în toate dosarele.
De asta e de dorit ca erori precum cea de acum câteva zile să nu se repete.
Altfel, adio comisar-șef. Vei ajunge un comisar de cartier.
- Printre borfași și târfe. - Sau adio comisar cu totul.
- Dragă dle avocat, nu mă înșel !
Nici poliția franceză, nici americanii nu se înșeală.
Clientul tău e un gunoi. Așa apare în toate dosarele.
Dacă a avut o tinerețe agitată, îi promit o bătrânețe liniștită: 20 de ani la zdup !
- Îi voi transmite. - Foarte bine.
Bună seara !
- Ce mai faci ? - Bine.
Da ? Bine, mergem.
Bună seara !
- Bună seara, domnilor ! - Comisarul Jordan ! Ce vă aduce pe aici ?
Am auzit că țineți o mică întrunire.
Mă gândeam că poate apare și Alfred Chimistul.
- Îl caut și acum. - E la Paris. Dar nu știm unde anume.
Te bagi unde nu-ți fierbe oala cu Alfred.
Într-o zi, ai să ajungi în ghetou, printre borfași și târfe !
Ce nostim ! Mi-a mai spus cineva !
- Dl Meccacci, poate ? - Așa !
Când aud de Meccacci, am tendința să-mi sară țandăra.
Nu vă enervați, dle comisar. Mai bine trageți o dușcă cu noi,
împreună cu partenerul dv.
Claude ! Două pahare, pentru dl comisar și însoțitorul său !
Lumina... Intră.
Fă-te comodă. Simte-te ca acasă.
Ce vrei sa bei ? Am coniac, whisky, chiar și suc de portocale.
Seara s-a încheiat. Repede, întinde-o !
Așteptați-mă un moment.
Unde e ?
- Am primit un telefon. - Anonim, evident.
Tu l-ai ucis ? Ea ? Ce spunem ? Fiindcă va trebui să spunem ceva.
- De ce nu adevărul ? - Te rog...
Glumeam. Putem să nu spunem nimic și să-l aruncăm la canal.
Ieși puțin la aer, o să-ți facă bine.
Așadar... După tine, ce-o să se întâmple ?
Nu se va întâmpla nimic. Nu voi primi nici măcar o sancțiune administrativă.
Voi fi transferat, atâta tot.
Asta se numește "eliberarea locului de parcare".
Sau "golirea dulapului".
Și ministrul ce va face ?
- Credeam că sunteți prieteni. - Îl cunosc de peste 20 de ani.
Dar el, de cinci minute, nu mă mai cunoaște. Vă garantez.
- Sper ! - Da.
Aici, te rog ! Ocupă-te de dl Meccacci !
E unul dintre puținele magazine de modă decente.
- Azi e o zi mare ! Sărbătorim o plecare ! - Da ? A cui ?
Marsilia a pierdut azi pe cineva. Să zicem pe un idiot.
- Despre cine e vorba ? - Un amic al dlui Meccacci, polițist.
Șampanie !
Meccacci e un vulpoi.
Acum doi ani, îl aveam în mână. Nu-mi trebuia nici să-l prind cu droguri.
Îl aveam așa !
Și m-am lăsat fraierit ca un școlar.
A făcut să pară că mă lăsasem cumpărat.
Un plic în sertar sau un cadavru în casă... Care-i diferența ?
Esențial e că binele învinge.
Am înțeles că-ți place s-o faci pe-a pistolarul.
Ai să vezi, aici e mult mai monoton.
N-o să ai prea curând ocazia să repeți misiunile aeropurtate.
Unde, între Montmartre și Rue des Martyrs ?
Găinăriile nu se compară cu ce ești obișnuit, dar o să te țină ocupat.
- Avem 3.000 de cazuri pe lună. - Asta nu e secție de poliție, e uzină !
Poate. Dar ai să vezi că facem treabă bună.
Și o facem în echipă. Țin mult la noțiunea asta.
Un grup. Simon... Gablier...
... Rosberg și Rojinski, pe care îl cunoști deja.
Și dumneata.
Și nu lucrați pentru un șerif, ci pentru un șef.
- Dumneavoastră. - Eu.
Biroul dumitale.
Dulapul meu ?
Crede-mă, comisare. Ai noroc că ai ajuns aici.
Ai noroc că mai ești viu după tărășenia cu elicopterul de la Marsilia.
Meccacci putea să te curețe.
De ce să apeși pe trăgaci, când e mai simplu să apeși pe un buton ?
Cumva insinuezi că ascultăm de ei ?
Nici n-am spus așa ceva.
Nu-mi place să fiu luat de prost.
Atunci, lasă-te de meseria asta.
Christian Rigo, născut pe 4 aprilie 1955.
Venit în Franța în 1981.
Știi că ți-a expirat buletinul ?
- Asta e o infracțiune gravă ! - Știu, de trei zile !
- Doar n-ai să mă arestezi pentru asta ? - Mă doare-n cot !
Nu ești în regulă, te reținem 24 de ore !
Băga-mi-aș... Cretinule !
Te rad pentru ultraj asupra bunelor moravuri !
Și pentru acte false. La care se adaugă ultrajul.
"Valiza din Istanbul". Ai auzit de ea ?
Dar despre Mama Kemal ?
Nu mai umblu după transportatori de droguri. Nu-mi pasă.
Păcat, fiindcă azi-dimineață au aterizat trei turci de la Istanbul.
S-au dus direct la Mama Kemal, la hotelul Cite Bergere.
Ți-am spus, nu-mi mai pasă.
Turcii lucrează pentru Selim Bey, iar Mama Kemal, pentru Meccacci.
Prietenul nostru, Sauveur Meccacci ?
Da, gunoiul ăla. Jigodia.
Mă temeam că nu vorbeam despre același om.
Poliția !
Hai ! Sus !
Suntem obosiți ?
- Unde-s drogurile ? - N-am idee despre ce vorbiți, domnule !
Nu mai suna la fetițe ! Vino încoace !
- Unde-s drogurile ? - Nu știu !
Îți spun eu unde ! Înăuntru !
Înainte de plecare, ai înghițit punguțe de plastic. Te-ai făcut valiză.
Ai mațele pline de droguri și ai să le dai afară în trei zile !
Și voi ce părere aveți ? Asudați ca porcii !
Dacă vă lovesc, poate să crape o punguță...
Calmează-te, Jordan ! Dacă-l lovești, explodează !
Și cotoroanța ? Dac-o pocnesc, îmi spune unde e marfa ?
Taci mâlc, ai ?
Scrii raportul despre Mama Kemal ? Nu e nevoie să te obosești.
Afacerea a început la Cite Bergere și se încheie la Cite Bergere.
Doar n-o să-i eliberați pe ăia trei...
Diplomați. Ba da. Vor fi la Istanbul diseară.
- Dar... - Niciun "dar". N-avem probe să-i reținem.
Probele sunt în stomacurile "diplomaților".
Doar nu vreți să-i tăiați, să vedeți ce au înăuntru.
Ăsta cine-i ?
Ăsta-i dl Mansour, atașat cultural la ambasada Turciei.
Și pentru ce a venit dl Mansour ?
I-ar face plăcere să-i transmită domnului ambasador scuzele dv.
Sau măcar sincerele dv regrete. Mă rog, ceva în sensul ăsta.
Dv ce spuneți ? Sunteți de acord ?
Transmiteți-i
că pe noi ne doare-n cot de uzanțe.
Sunt aici de două ore ! M-am săturat de întrebări ! Dați-mi drumul !
Dați-mi drumul !
Numele, adresa și ocupația !
Pe tine te-am întrebat ! Numele, adresa și ocupația !
Dacă nu răspunzi, ajungi în celulă pentru 48 de ore !
Pentru ultima oară. Numele, adresa și ocupația !
Așa n-ai să obții nimic. Ai greșit abordarea.
Ce abordare, cu o tâmpită ca ea ?
Ba da. Hai să-ți explic.
Stai jos, bătrâne.
Unde ai fost aseară ?
Ce-i cu tine, ești nebun ?!
Vezi ? Nu mai știi.
Ești stresat. O luăm de la capăt, cu calm.
Simon, unde ai fost aseară ?
Ești nebun !
Stai jos ! Discutăm și noi !
Vezi ce-ți ziceam ? Dacă-l pocnești pe om, se supără.
Și nu poate vorbi. Dacă-l mai lovești o dată,
se blochează.
- Lasă-mă naibii în pace ! - Cu tact, obții orice.
Totul e să ai tact.
Livia Dolores Maria Monteblanco. Str Saint Jacques nr. 10. Prostituată.
Vezi ?
De când nu ne-am văzut !
Urcă.
- Nu te-ai grăbit să apari. - Am fost ocupat.
Janine ce mai face ?
Bine. Chiar foarte bine.
A spălat putina.
- Așa deci. Ai făcut tot ce ai putut pentru ea. - Așa-i. Apartament în centru...
- ...mașină luxoasă, țoale de fițe... - Ce i-o fi venit ?
Sau n-a mai rezistat ?
Fotbal dimineața, bicicletă după-amiază, seara box...
Unele renunță.
- Tu vorbești ? - Ce știu eu ? Poate pentru amândoi.
Păcat, totuși. Aveai la ce să te uiți.
Nu prea ai clienți.
Ai dreptate. Ar trebui să mă ocup de problemă.
Ar trebui.
Fiindcă apartamentul, mașina, țoalele
nu i le-ai plătit din asta, nu ?
- Nu. - Asta e o fațadă, așa-i ?
Am 50 dintr-astea în Barbes, 50 în Clichy, toată periferia nordică e a mea.
- Dacă ai grijă, totul merge bine. - Până când merge prost.
E o afacere legală. Statul încasează taxe.
Statul încasa taxe și pe bordeluri. Păcat că într-o zi...
- Sunt mai profitabile decât o fată. - Așa-i.
Sunt discrete. Nu riști să se îmbolnăvească.
Nu sunt geloase.
- Nici nu te toarnă la poliție. - Și ce le-ar spune, dacă ar putea ?
Bunăoară, numele tipului care a plătit pentru toate astea ?
Scutește-mă. Ție ți-ar plăcea să te descos despre Marsilia sau despre mortul din casă ?
Oprește-te, vorbești prostii.
Acu' doi ani, când am plecat, te ocupai cu găinării.
Făceai mici afaceri în Montreuil, era în regulă. Nicio problemă.
Iar acum, ce văd ? Asta.
Știu cui aduce profit și cine finanțează chestiile astea.
- Mașinăriile astea put a heroină ! - În primul rând...
Nici primul, nici al doilea ! Știu, Francis !
La pungășiile mici închideam ochii.
Însă, de la un punct încolo, nu se mai poate.
Și nici nu vreau.
Din asta nu se mai iese.
E un drum bine delimitat și binecunoscut,
iar la capăt, 50% șanse să dai colțu' înainte de vreme.
- Înțelegi ce-ți spun ? - Da, am înțeles.
- Ce-ar fi să schimbăm subiectul ? - Despre ce să vorbim ?
Am vorbit despre femei, despre box,
iar despre muncă nu se poate, fiindcă poate deveni stânjenitor. Ce mai e ?
Nu prea mare lucru, ai dreptate.
Ba mai e ceva !
Un tip mi-a lăsat-o gaj la jocuri de noroc.
E complet blindată.
Da ?
Ai dreptate.
- Aleargă bine ? - Are 250 de cai sub capotă.
Oricum voiam să scap de ea. Dacă știi pe cineva care are nevoie să se protejeze...
Poate că știu pe cineva... Papa de la Roma !
Vii cu mine, frumosule ?
Hai, urci ?
- Bună seara. Urci cu mine ? - Bună seara.
Nu.
L-ai văzut ? (?)
CAREUL DE AȘI
Vrei să bei ceva sau aștepți pe cineva ?
O oranjadă. Sau hai să-mi fac de cap, o apă minerală.
Da, caut un prieten.
De fapt, frații lui de la Marsilia vor să-l revadă.
Alfred.
Alfred. Ăsta-i numele de familie sau prenumele ?
Are o poreclă, "Chimistul". Freddy Chimistul.
Tipul pe care-l cauți nu mai vine pe aici.
Altfel l-ai fi văzut
Zăcea mereu pe lângă ușă. Clienții își ștergeau picioarele de el.
Dacă vrei, îl poți înlocui. Mi-ar plăcea să-mi șterg pantofii de mecla ta.
Ești simpatic !
Dacă vreți să vă bateți, duceți-vă afară.
Nu e carnaval. Pune ceva pe tine și mai vedem.
- Vin după tine. - Bine, dar nu foarte aproape !
Doamnele au întâietate.
- Îți bați joc de mine ? - Glumeam. Hai !
Noapte bună !
La naiba !
Mă recunoști ?
Livia Maria Dolores.
- Unde mergi ? - O să afli.
Pe aici, te rog.
Whisky, whisky sau whisky ?
Whisky.
- Nu e cam mic locul ? - Da, e cam înghesuit.
- Cine e ? - Bunica din partea mamei.
Remarcabilă femeie ! Poftim.
Nostim. Nu-mi imaginam că locuiești în așa ceva.
- Zău că nu ! - Dar ce credeai ?
Mă gândeam la ceva mai modern.
- Cu plastic și neoane ? - De ce nu ?
Nostim ! E casa părinților tăi ?
Incredibil, dar adevărat.
Înainte locuiam într-un apartament pe Rue des Soles.
Însă, după moartea părinților,
n-am vrut să înstrăinez mobila și cele de prin casă.
Ca să rămână totul cum era, cum le cunoșteam eu,
m-am mutat aici. Asta a fost.
Și îți place ?
Lui Ludovic al XVI-lea îi plăcea la Versailles ?
Nu știu. Dar stătea în casa tatălui său.
Sunt tradiționalist de felul meu.
- De ce zâmbești ? - Fiindcă nu vorbești ca un polițai.
Deloc. Nu mă întrebi de unde sunt, de ce fac meseria asta.
Fiindcă ai să-mi spui că te-ai născut într-o familie săracă
că ai avut o duzină de frați și surori, că tatăl tău era bețiv și-și bătea nevasta
și că la 12 ani ai început să te întrebi la ce se gândeau bărbații care se uitau la fundul tău.
Cu siguranță nu la Ludovic al XVI-lea.
Fifty fifty.
Când dorești, prietene.
Bineînțeles că mașinile de joc sunt ale tale.
Bineînțeles. Dar unii ar putea fi invidioși.
Nu te temi că, din invidie, niște răufăcători ar putea atenta la ele
sau la viața ta ?
Cât știu că dl Meccacci e în spatele tău, nu se ating de tine.
Dar când vei fi singur...
Îți fac o propunere. Prietenească.
30.000 pe lună și ești sub protecția mea.
În ochii tuturor, tu ești șeful !
Ai tuturor, dar nu și ai mei.
Fără supărare, dragă Francis, dar părerea ta chiar nu contează.
Tu m-ai chemat, Tonton. Nu prea ești fericit să mă vezi.
După ultima noastră întâlnire, am ajuns aici.
Cu ce te pot ajuta ?
Pe mine, cu nimic. Nu aștept nimic de la nimeni.
Îmi voi ispăși cei 20 de ani.
Ce vă pasă vouă, polițiștilor...
20 de ani într-o celulă 3 pe 5 ! În cot vă doare !
Și pe mine m-ar durea în cot, dac-aș fi singur pe lume.
Când m-ați arestat, am lăsat afară o fetiță de 12 ani.
Trebuia să te gândești înainte.
Acum, Catherine are 16 ani.
Dacă n-o scoți din iadul în care a ajuns, e un copil pierdut.
M-ai auzit, comisare ? Pierdută.
Pierdută, la 16 ani.
A căzut în mâinile unor nenorociți. E prizonieră într-o casă, pe Rue de Lyon.
Un palat al drogurilor.
O droghează și-și bat joc de ea !
- Într-o zi, se vor descotorosi de ea. - Văd că te-ai sensibilizat.
Cândva, adolescentele care se drogau nu-ți apăsau pe conștiință.
Atâta timp cât ieșeau bani frumoși.
Acum vrei să mă bag în gura lupului ca să-ți salvez fetița ?
Nu crezi că-mi ceri cam mult ?
De ce ai venit la un polițist ? De ce nu la un mardeiaș ?
Tu ești mai degrabă mardeiaș decât polițist.
Ai nimerit bine. Vreau să-ți propun un târg, ca între mardeiași.
Alfred. Îți sună cunoscut ?
Freddy Chimistul.
Du-te dracului !
Tot pe-a ta o ții. Nu ești nici tată, nici prieten bun.
Fiindcă, dacă nu-l găsesc înaintea lui Meccacci,
chimia franceză va fi în doliu, ca după Pasteur.
Numai că n-o să existe niciun bulevard numit după el.
Comisare...
Simon ? Tu, care le cunoști pe toate,
știi care-i treaba cu casa de pe Rue de Lyon ?
Nu e problema mea.
Noi n-avem ce căuta acolo. E o problemă politică.
E o chestiune sensibilă. Ne-au spus să păstrăm distanța.
Am înțeles. Diplomați turci, restauratori chinezi și muzicieni antilezi.
Vă mulțumesc, dle inspector.
Ce părere ai despre Simon ?
E un idiot, e corupt sau e fricos ?
Lucrează pentru șeful Garnier, atât.
Și Garnier pentru cine lucrează ?
Probabil numai pentru el.
Ce-ți veni să aduci vorba despre locul ăla ?
De intrat acolo e ușor. Mai greu e să ieși.
- Îți zic în caz că vrei să faci o vizită. - Eu ?
Ce să caut acolo ?
Ce...
Catherine Serudi. 16 ani, blondă, taică-su își face griji pentru ea.
- Și ce mă privește pe mine ? - E acolo. Vreau să știu unde.
La ce etaj. Toate detaliile.
Ce vrei ?
Ea e Jasmina. Eu, prețul e de 100 de franci.
- O caut pe Catherine. - Ea e gratis. Toată lumea o refuză.
La capătul coridorului.
Ea e Catherine ?
Da. Eu sunt Speed. De două zile e așa.
Tatăl tău m-a trimis să te scot de aici.
Ajută-mă.
Ce faci ? Doar nu crezi c-ai să pleci așa !
Ești cam grăbit, nu-i așa?
Da, sunt grăbit și o să plec chiar acum.
Speed, mașina mea e un Renault break, la 50 de metri de ușă. Du-o acolo.
Speed ! Nu te mișca !
- Speed, am spus un Renault break. - Ăsta e nebun ! Dă ordine !
Dacă n-o făceai pe-a deșteptul, te-aș fi lăsat să pleci.
Despre ea, mă doare-n cot !
Dar ai făcut-o pe-a deșteptul, așa că nu pleci viu de aici !
Am spus un Renault break, la 50 de metri de aici.
Vezi ? Ce rost avea să te superi ?
Haideți, mai repede !
- Ce vrei ? - Îl caut pe Alfred. Freddy.
- Sus, pe scara de fier. - Bine.
Poftă bună !
- Ce vrei ? - Sunt comisarul Jordan.
Comisarul Jordan...
Nu mai ești la Marsilia ?
Nici tu nu mai ești la Marsilia. Nici Tonton.
În curând, nu va mai fi nimeni la Marsilia.
Tonton ?
De ce-mi pomenești despre Tonton ?
El m-a turnat ?
Nu te-a turnat. M-a informat.
Știm toți cum e. Nu-i așa, Alfred ?
Ai avut dreptate să pomenești despre Marsilia.
Au fost vremuri frumoase.
Costume stilate, pantofi în două culori, mașini de lux, hotelurile din port...
Făceai cocaină cu puritate 90%.
Erai cel mai bun din branșă.
Acum, te ascunzi în vizuina asta.
Mă căutai ca să-mi spui asta ?
- Aud că mă cauți de mult. - Nu numai eu.
Și Meccacci te caută. De ce ? Ai idee ?
Meccacci urăște drogații. Și homosexualii.
Are măcar două motive să mă caute.
Gabriel, du-te puțin alături.
N-are rost să mă ameninți. Dacă vrei să-l torn pe Meccacci, o fac.
- Pentru bani. - Mulți ?
Cu mutra și starea mea,
când vrei să-ți oferi o lună de miere,
costă scump. Crede-mă.
"Mult" nu e o sumă. Cât ?
Un milion.
Rezultatele cursei a treia. Învingător, nr 9, urmat de 11 și 3.
Unde să găsesc atâția bani ? Un milion !
- Și nu sunt obligat să te împrumut ! - Bineînțeles că nu, Antoine.
Dar nici eu nu sunt obligat să păstrez pentru mine povestea aia veche cu drogurile.
Și nici arabii nu sunt obligați să nu-ți taie beregata.
So, no one's making anybody do anything.
Amândoi avem de lucru.
- Ținem legătura la telefon. - Stai ! Nu putem discuta puțin ?
Bine. O să-ți analizez problema.
Nu crezi că a devenit problema ta ?
Te sfătuiesc să arunci pistolul.
Fața la parapet !
Depărtează picioarele !
Hai, mișcă. Hai !
Dle Meccacci, Angelo vrea să vă vorbească în persoană.
Alo ! Angelo ?
Dle Meccacci, Alfred a suferit un accident grav.
Ce s-a întâmplat între tine și comisar ? V-ați certat ?
Tipul e nebun. La Marsilia, era să-l omoare pe unul.
Dacă e ceva cu droguri, vorbește cu șeful, fiindcă n-o să-i placă. Mai ales de la tine.
Nu e asta. E vorba despre o crimă.
Victimă: Alfred Gonet, zis Freddy Chimistul.
- Freddy e mort ? Păcat. De ce ? - Am umblat mult după el !
Ăsta trebuie să știe. El i-a făcut felul.
- Ce vrei ? Habar n-am despre ce vorbești. - Fiindcă nu ești atent.
Vorbim despre Freddy Chimistul.
- N-am auzit niciodată despre el. - Dar despre Gara de Est ai auzit ?
- Ba da, dar nu știu unde e. - Nici pe Meccacci nu-l cunoști ?
- Nici măcar după nume. - Nici pe însoțitorul tău nu-l cunoști.
Nu umblu niciodată însoțit.
Sunt un solitar. Locuiesc doar cu o pisică.
Te rog... Prietenul nostru are amnezie, dar sunt sigur că e trecătoare.
- Nu e legal ce faceți ! - Dar asta e legal ?
În 48 de ore, ne va spune numele celui care l-a angajat, al amicului său...
- ...și pe al pisicii. - Cred că o să cedeze mai repede.
E primejdios ce faceți ! Dacă fac un atac de inimă ?
Puțin îmi pasă. Nu sunt medic, sunt polițist.
Dar, dacă vrei să dai colțu', aș prefera să vorbești acum.
Inspectorul Rojinski va dactilografia declarația și toată lumea va fi liniștită.
Du-te dracului !
Închide-l.
Iar dacă-și amintește ceva, sună-mă, până nu crapă.
Domnilor, e trecut de opt seara, am și eu o viață. Mă așteaptă o doamnă.
La revedere !
Pa !
Domnule comisar !
Cămașa dv.
- Vă place ? - Ție ar trebui să-ți placă.
Am cumpărat-o ca să ieșim la cină.
Vă prefer în pulover.
Și la prânz, nu la cină.
Complicat...
- Ce faci aici ? - Eu ? O aștept pe mama.
Ieși cu el la cină.
E disponibil.
Vă rog, nu puteți opri aici.
Vă rog, lăsați-mă să-mi fac meseria. Nu parcați aici.
Calmează-te ! Durează un minut !
Bună seara. Livia este ?
- Ce ai pățit ? - Uite ce am pățit.
- De ce ți-au făcut asta ? - Fiindcă mă culc cu un polițist.
- Data viitoare, ajung o paria. - Și mai ce ?
Vor să-ți pună pielea pe băț.
Îi cunoști pe moraliști ?
Sunt frații Tourian.
Și ce fac de obicei la ora asta ?
Le plac jocurile de noroc. Îi găsești prin tripouri.
- Bună seara. Îi caut pe frații Tourian. - N-au venit în seara asta.
Aveți grijă, sunt răi.
Bună seara !
- Bună seara. - Bună seara, domnule comisar.
- I-ai văzut pe frații Tourian ? - Sunt în fața noastră, pe rândul doi.
- De ce râzi ? - Îmi imaginam mutra idiotului de polițai.
- Când o să-și vadă prințesa. - Îl cunoști ?
Nu, dar trebuie să fie vreun slăbănog de 40 de chile.
Nu cred sa fie vreun tip dur.
Bună seara, domnilor.
Mi-e foame și sunt grăbit, băiete.
- Mă numesc Georges. - Bine, Georges, o friptură cu cartofi pai.
Un pic de sare, vă rog.
- Georges ! - Ai grijă, idiotule !
Scuzați-mă, sunt un neîndemânatic ! Georges, umple-i paharul !
Fac cinste ! Nu vă enervați. Să ne păstrăm calmul.
Să mă prezint: sunt Jordan. Comisarul Jordan.
Voi sunteți frați Tourian, maeștri ai cuțitului și amatori de femei frumoase.
Am auzit că vreți să-mi puneți pielea pe băț.
N-am nimic împotrivă. Cine începe ?
Georges, unde e friptura mea ?
Când m-ai sunat, m-am uitat la ceas și nu mi-a venit să cred.
Nu cred că te trezești prea des la șase dimineața.
- La ora asta, dorm. - Cafea, cafea sau cafea ?
- Ceai. - O cafea !
- Dar vreau ceai ! - Un ceai.
Ticăloșii ! O să țin minte.
Cred că și ei.
Cârciuma asta nu se compară cu "Maxim".
N-au nici muzică.
- Ai fost la "Maxim" ? - Cu Mario, un dansator.
Suntem prieteni.
- La "Maxim" au orchestră, nu ? - Da.
- Și se dansează. - Da.
- Și te plimbi cu barca. - Nu, nu acolo.
Nu cumva Mario te-a dus la "Gegene" ?
Ai dreptate. Încurc mereu prenumele.
Știi că nu mă cheamă Gustav ?
- Știi ? Cum mă cheamă ? - Da.
Francis ? Am avut o problemă, dar vin acum. Sunt pe drum.
Bine, te aștept. Mâncăm la "Ciclope", la Meudon.
Bine ? Pa.
Mic e Parisul ! Mă uit în retrovizor și ce văd ? Pe inspectorul Simon !
Nu te mișca. Vreau să-ți văd zgarda.
- Jordan, te avertizez ! - Eram sigur !
- "Dacă se pierde, anunțați-l pe Garnier". - Gura ! Am voie să...
Șezi !
Șezi, Simon !
Am o defecțiune !
Bandiților !
O urmărire la 100 km/h prin sectorul 18 !
Cu doi morți la stația de metrou Barbes, iar înainte de asta, showul de la gară !
Împușcături în miezul zilei ! Puteam să avem zece morți !
Când ne-a venit dl Jordan, i-am spus că nu va avea ocazia
să facă escapade cu elicopterul prin oraș, dar l-am subestimat !
N-are nevoie de elicopter ca să mă calce pe bătături !
Eu închid cazul Jordan și-l trimit mai sus, cui vrea.
Spuneți-i, dacă aveți norocul să-l întâlniți.
- V-a căutat de mai multe ori, dar... - ...suna ocupat !
Și tu începi să mă calci pe bătături, Rojinski.
Ai picat bine. Șeful ne-a anunțat că-l deranjăm, și nu de azi, de ieri.
- Începând de la isprava cu turcii ? - Nu, de la cea de la gară.
Mă doare-n cot ce spune șeful. Pe mine mă interesează Marc Villa.
Nu se plictisește ? Nu-i lipsesc drogurile ?
Nu cred.
E fericit. Stai să vezi interogatoriul.
Răspuns: Nu, am fost trimis de la Torino. Jordan trebuia filat de un necunoscut.
Întrebare: Ca să-l ucizi ? Răspuns: Nu. Ca să mă ducă la Alfred Gonet.
Întrebare: Ca să-l urmărești și pe el ? Răspuns: Nu. Ca să-l ucid.
Întrebare: Cine v-a contactat ? Răspuns: Un anume Baldi.
Asta e tot ce știu despre el.
- Îl cunosc pe Baldi. - Și Meccacci îl cunoaște.
Antonio Baldi. Regele (?)
- Antonio nu e acasă. - La ora asta, doarme.
Nu întotdeauna.
Spune-i că-l caută comisarul Jordan.
Dragă Baldi, ai auzit vorbindu-se despre comisarul Philippe Jordan ?
Da.
Nu vreau să mai auzim vorbindu-se despre el.
E polițist... Un polițist nu se elimină așa.
Idei depășite...
Cu bicicletele și mașinile lui,
Francis făcea numai prostii. Dar avea cazierul curat.
Așa că l-am băgat în poliție, ca să rămână așa.
Dar era un polițist jalnic. Nu aresta pe nimeni.
Nu-i plăcea. Zicea că e pierdere de vreme, fiindcă oricum le dădeam drumul a doua zi.
Nu se înșela chiar în totalitate.
Îl cunoșteai de mult ?
De 16 ani. L-am cunoscut pe terenul de fotbal.
În vestiar era de treabă, dar pe teren devenea o bestie.
La vârsta lui, nu erai așa ?
Nu, eu am devenit mai târziu.
N-ai avut frați, surori ?
Îl aveam pe Francis al meu.
Dacă reușesc să fac legătura între Meccacci și mașinile de joc,
apoi între mașini și crime
și între crime și Meccacci,
ar pica singur.
Am de rezolvat ceva.
- Și eu ce fac ? - Stai aici. Ce, nu e bine ?
- Cu Livia ? - Evident. De ce, te temi ?
- A plecat ? - Da.
- Și n-a spus nimic ? - Mi-a spus să rămân aici.
Am întrebat: "Cu Livia ?" și mi-a răspuns "Ce, ți-e frică ?"
E o prostie să vorbești așa, nu ?
De la moartea lui Francis, nu se mai poartă cu mine ca înainte.
Mă numesc Antonio Baldi.
- Am auzit că mă cauți. - Da.
Sunt jos.
De ce mă căutați, dle comisar-șef ?
- Cineva te-a pomenit. - Cine ?
Marc Villa.
- Nu-l cunosc. - E un drogat.
Mi-a spus că l-ai adus de la Torino ca să-l ucidă pe Freddy Chimistul.
Dacă ați ajuns să credeți un drogat, unde ajungem, domnule comisar-șef?
Dar n-am venit ca să vă fac voia.
Domnul Meccacci vrea să vă întâlniți. Eu sunt doar un mesager.
Trebuia să-mi spui de la bun început.
Fiindcă, dacă vreau să mă întâlnesc cu dl Meccacci, îl pot chema oficial.
Da. Poate vine, poate nu.
Ultima dată când ați încercat să-l prindeți, ați fost transferat.
Bine. Ce facem acum ?
Mergem la domnul Meccacci.
Unde mergem ? La o partidă de biliard la Clichy ?
Nu. Mergem la sediu.
Acolo se discută afacerile importante.
Aici e. Așteaptă, mă duc să-l anunț.
- Ce te-a apucat ? - Tu ai să mă aștepți.
Ești nebun !
Dă-mi drumul ! Ce înseamnă asta ?
Nu cred în întâlnirea asta.
E o capcană.
O să așteptăm împreună, dar fiecare la locul lui.
Nu e adevărat, domnule comisar ! Dați-mi drumul !
N-aveți dreptul !
Trebuie sa apară ! Nu mă lăsați aici !
Dă-mi drumul ! Nu mă lăsa așa !
Baldi ?
Tu ești ?
Baldi e mort.
Ce cauți aici ?
Nu pot fi aici, de vreme ce sunt mort.
Și tu mă regreți, așa-i ? Fiindcă ar fi fost amuzant.
Aș fi venit, aș fi scos insigna și as fi zis: "Poliția ! Ești arestat !"
Apoi apărea maestrul Cappa și începea farsa.
Judecătorul, procesul, achitarea.
Apoi, domnul Meccacci se supăra rău
și îl transfera pe idiot.
Idiotul fiind eu.
Și ce vrea să însemne asta, dle Jordan ?
Ghici.
Întrevăd o ipoteză. Fără arestare,
fără avocat, fără proces.
Da, dar ar fi...
...idioție curată.
Idioție e că poți vinde droguri la porțile școlilor.
Și că bătrâni depravați cumpără serviciile unor fetițe de 12 ani.
Și preferințele tale la fetițe de la ce vârstă încep ?
Începeam să mă întreb dacă se va întâmpla vreodată.
Ce ?
Să te văd crăpând.
Atunci, teoria ta nu mai ține.
Va fi un proces, dar nu al meu.
Al tău.
Ca să fie procesul meu, ar trebui să fie pistolul meu.
Acesta e al lui Baldi.
Sunteți comisarul Jordan ?
- Da. - Sunteți căutat peste tot.
Vă rugăm să veniți cu noi.
Aici TB7.
Cu inspectorul Rojinski pe 2902.
Spuneți-i că îl am lângă mine pe comisarul Jordan.
Inspectorul Rojinski.
Meccacci a fost asasinat în clubul lui.
- În seara asta ? - Acum două ore.
Tocmai am fost informat.
Voiam să afli. Am lansat un apel general.
Cine o fi avut interesul să-l lichideze fizic pe Meccacci ?
Ai vreo idee ?
Nici măcar vagă. O fi fost un război de succesiune în bandă.
Eu cred că e ceva politic. În ziua de azi, totul e politică.
Poate. Te-am lăsat !
Mulțumesc.
Vreți să vă ducem undeva ?